Du der! Stands! Ja, dig!
Hvad er det? Det er ikke dit. Er du med?
Hvad er der? Har du et problem?
Har du? Så tag hjem! Forsvind!
Det er ikke dit flag!
Hold nu op!
Rejs dig op! Op, sagde jeg!
Her. Tag din kasket. Forsvind med dig.
Skrid!
Løb! Løb, sagde jeg!
Det her er mit land! Forsvind!
I er ikke velkomne her!
Skrid med jer! Det er mit land! Forstået?
– Få dem ud herfra, mand. – Javel, hr. sergent.
Jeg er kaptajn Ebbe Jensen fra de danske pionertropper.
Til de af jer, der ikke ved, hvorfor I er her:
I er blevet bragt til Danmark for at rydde op efter krigen.
Danmark er ikke jeres ven. Det bør I forstå.
Forvent ikke, at danskerne tager imod jer med åbne arme.
Der er ingen, der ønsker at se tyskere her.
I er her kun af én grund.
I skal rydde Danmarks vestkyst for tyske landminer.
Miner, I selv har lagt her.
Der ligger cirka 2,2 millioner miner langs den danske vestkyst.
Det er mere end i alle de europæiske lande.
Nogen må have troet, at de allieredes invasion ville finde sted herfra.
Hvilken skam for ham, der fik den idé.
Og ærgerligt for jer.
Hvem har set eller håndteret en landmine før?
Har nogen prøvet at desarmere en?
Hvem har set sådan en før?
Det er den mest almindelige mine.
For at opnå maksimal effekt –
– er minerne gravet 15 til 20 centimeter ned i sandet.
Det gør dem relativt lette at finde.
Du har lige mistet hænderne.
Kom så. Vi har ikke tid til selvmedlidenhed.
Du er død.
Her har vi vist vores første dødsfald.
Vil du ikke se din familie igen?
Vil du være den første, der dør?
– Nej. – Jeg kan ikke høre dig.
Jeg vil ikke være den første, der dør.
Det glæder mig at høre. Igen.
Død igen.
De her miner er ikke attrapper.
Hvis I gør noget forkert –
– vil I enten dø eller komme alvorligt til skade.
– Er det forstået? – Javel, hr. kaptajn!
Godt. Kom her.
– Du er første mand. – Javel, hr. kaptajn.
Nu.
Næste.
– Udmærket. Det var hurtigt. – Næste.
Hurtigere!
Næste.
Udmærket.
Næste.
Udmærket.
Hurtigere!
Kom nu!
De andre ville for længst have klaret alle minerne nu.
Er du faldet i søvn?
Hr. kaptajn, anmoder om tilladelse til at hente ham.
Under ingen omstændigheder.
Rend mig i røven.
Jeg kommer ind.
– Lad minen ligge. – Jeg kan godt.
– Rejs dig op, soldat. – Nej. Jeg kan godt.
– Rejs dig op, soldat! – Nej. Jeg ved, at jeg kan klare det.
Hold dig for ørerne.
Næste.
Når minen er desarmeret –
Elisabeth. Kom.
Kom, skat.
Er I soldater?
Svar mig, I beskidte svin! Er I soldater?
Javel, hr. sergent!
Træd an på ét geled! Fart på!
Fart på! Kom så!
Ind på ét geled! Kom så!
Giv agt!
– Forstår du ikke "giv agt"? – Javel...
Så stå som en mand!
Rør!
– Navn? – Marklein, hr. sergent.
– Fornavn? – Hermann, hr. sergent.
– Rodolf Selke, hr. sergent. – Friedrich Schnurr.
– Wolff hvad? – Johann Wolff.
– Kluger. – Fornavn?
August Kluger.
Og I to? I ligner brødre.
– Vi er tvillinger, hr. sergent. – Jaså?
Navn?
Werner og Ernst Lessner, hr. sergent.
– Spurgte jeg dig? – Nej.
Så hold kæft.
– Undskyld. – Hvad?
– Hvad sagde du? – Undskyld.
– Hvorfor undskylder du? – Fordi jeg nævnte min brors navn.
– Undskylder du? – Javel.
Til helvede med din undskyldning! Jeg kan ikke bruge den. Forstået?
Javel, hr. sergent.
– Og dig, lille fyr? – Wilhelm Lebern, hr. sergent.
– Er du soldat? – Javel, hr. sergent.
– Ludwig Haffke, hr. sergent. – Sebastian Schumann, hr. sergent.
Se på mig, når du taler til mig.
– Helmut Morbach, hr. sergent. – Sikken fin uniform.
– Har du været i krig? – Javel, hr. sergent.
– Græder du? – Nej, hr. sergent!
– Hvad er der? Græder du? – Nej, hr. sergent!
– Er du bange? – Nej, hr. sergent!
– Har du hjemve? – Nej, hr. sergent!
– Kan alle se det sorte flag derude? – Javel, hr. sergent.
Mellem flaget og stien ligger der 45.000 miner begravet.
I skal desarmere og fjerne dem alle.
Når I er færdige, kan I få lov til at tage hjem.
– Er det forstået? – Javel, hr. sergent!
Ikke før kan I komme hjem! Er det forstået?
Javel, hr. sergent!
Hvis I desarmerer seks miner i timen og ikke sprænger jer selv i luften –
– kan I tage hjem om tre måneder.
– Er det forstået? – Javel, hr. sergent!
– Dig! Vil du sige noget? – Nej, hr. sergent.
– Er du sikker? – Helt sikker, hr. sergent.
– Dig med kortet. – Ludwig, hr. sergent.
Giv mig kortet.
– Kan I se alle sammen se det? – Javel!
Hver felt har et nummer.
Stjernen og prikken viser, hvilken type mine det er.
De af jer, der optæller minerne, skal sørge for –
– at minekortet altid er opdateret.
Denne opgave er lige så vigtig som at desarmere minerne.
– Er det forstået? – Javel, hr. sergent!
Fra stenen til mærket ved vandet laver vi en sikkerhedszone.
Behøver jeg at fortælle, hvad der sker med dem, der prøver at flygte?
Nej, hr. sergent!
En, to, tre, fire.
En, to –
– tre, fire.
En, to, tre, fire.
Jeg har en.
Jeg har en!
– Jeg har en! – Det har jeg også!
Det er slet ikke så slemt, det her.
Hvad vil I lave, når I kommer hjem?
Jeg skal være mekaniker.
En af min fars venner har en god fabrik.
Han ansætter mig, når jeg kommer hjem.
– Har du ikke glemt noget? – Bland dig udenom.
Han skal da vide, at hans fine fremtid er en forbandet illusion.
Det er ikke nogen illusion. Han har allerede lovet mig det.
– Og hvis nu... – Hold op.
Skal jeg spørge, om han vil ansætte en lærling til?
Ja. Det ville være dejligt.
– Så kan vi arbejde sammen. – Ja.
Kan du også spørge for mig, Wilhelm?
– Hold op. – Det ville være dejligt.
– Vi tre... – Helmut.
– Hold kæft! – Hold op.
Os tre, hånd i hånd.
Hvad!?
Se. Jeg tror, hun har noget mad.
Hun har noget brød.
Hej med dig.
Hvad hedder hun?
Forstår du tysk?
Hun har slået sig. Se.
En soldat skal altid være klar til at hjælpe.
Jeg havde ikke en dukke som barn. Jeg er en dreng, så jeg havde en bil.
Det var bedre.
Tak.
Det var så lidt.
Elisabeth.
Du må hellere gå.
Vil du så komme, når jeg siger det til dig?
Hvad laver du derovre?
Nej, ved du hvad?
Jeg har sagt til dig, du ikke skal være ovre ved fiskerhuset, ikke?
Hvad er det, du ikke forstår?
Forstår du ikke, hvad jeg siger? Jeg er træt af, du strejfer rundt.
Det er nu, hvis I skal tisse.
Nej? Så er det i seng.
Afgang! Hurtigere!
– Er I her alle sammen? – Javel, hr. sergent.
Kan du ikke tale med ham?
– Jeg har ikke spist i to dage. – Det nytter ikke at beklage sig.
Hvordan skal jeg desarmere miner på tom mave?
– Det er mig. Sebastian. – Hvad vil du?
Ved De, hvornår vi får noget at spise, hr. sergent?
– Hvis vi ikke får noget mad... – Hvad så?
Tror du, jeg har ondt af jer?
– Nej, hr. sergent. – Jeg er skideligeglad med jer.
– Jeg er ligeglad med, om I kreperer. – Det ved jeg, hr. sergent.
Jeg ved ikke, hvornår maden kommer. Tyskerne står ikke forrest i køen.
Godnat, Sebastian.
Ind i seng med jer.
Læg jer til at sove! I seng med jer!
– Hvor skal du hen? – Sov nu bare.
– Stikker du af? – Jeg vil finde noget at spise.
Han kan ikke mere. Jeg kender min bror.
Jeg har set på ham hele morgenen. Han har kastet op konstant.
Se på mig, når du taler til mig.
– Ernst? – Det er rigtigt, hr. sergent.
– Se på mig! – Det passer. Jeg har det dårligt.
Hvis bare jeg måtte lægge mig i en time.
Ernst, det ved du godt, at jeg ikke kan tillade.
– Jamen jeg har det rigtig dårligt. – Må han ikke nok, hr. sergent?
Du er lidt varm, men du kan godt arbejde alligevel, ikke?
Hr. sergent...
Hvad siger du, Otto? Skal vi lade dem ligge en time? Skal vi det?
Skal vi lade dem hvile sig? Det kunne vi godt.
Tror du, de prøver at snyde os? Hvad?
Nej, det tør de ikke.
Vel? Nej, det tør de ikke.
Se på mig, drenge.
– Tilbage til arbejdet. – Hr. sergent...
Hørte I mig ikke? Tilbage til arbejdet, sagde jeg! Nu!
Fart på!
Wilhelm? Wilhelm?
Der er noget galt. Tag min hjelm af.
Tag den lortehjelm af.
Hjælp!
– Jeg vil hjem. – Rolig nu.
Du skal nok klare den.
Helmut, hjælp mig med at få ham væk fra stranden.
– Hjælp mig. – Det skal nok gå. Tag det roligt.
Tag det roligt.
– Så hjælp mig dog! – Hvorfor hjælper du ham ikke?
Hjælp mig!
– Jeg vil hjem! – Det skal nok gå.
Hjælp mig!
– Hjælp! – Rolig.
– Hjælp! – Hr. sergent! Vi har brug for hjælp!
– Jeg vil hjem! – Bare rolig. Se på mig.
– Det skal nok gå. – Du klarer den.
– Mor! Mor! – Hr. sergent, hjælp os!
Gør noget! Hjælp os!
Hr. sergent, kom nu!
– Hr. sergent! – Mor!
Mor! Jeg vil hjem!
Se på mig. Du kommer hjem. Det skal nok gå. Stol på mig.
Jeg vil ikke mere!
Jeg vil hjem!
Jeg vil... Jeg vil...
Tak, hr. sergent.
– Hvad foregår der? – Det er min fejl, hr. sergent.
– Din fejl? – Det er min skyld. Vi var...
– Se på mig! – Vi var så sultne i aftes.
Jeg stjal noget foder på gården. Det er derfor, vi er blevet syge.
Som officer er det mit ansvar, at alle får noget mad.
Du har ikke noget ansvar her.
Hvor er din mor?
Når jeg siger, der ikke er noget spiseligt herinde, er der det ikke.
Hvad er det her?
Hvis de har spist det, er de blevet syge.
Det er fuldt af rottelort. Se her.
Hvad er det, der er så sjovt?
Så fik jeg alligevel ram på nogle tyskere.
– Hvad grinede hun ad? – Hør her, knægt.
Vi to taler ikke sammen. Er det forstået?
Du taler ikke til mig! Jeg spørger, og du svarer.
– Og altid med "hr. sergent". – Javel, hr. sergent.
– Hvorfor spiste du ikke noget? – Jeg blev ikke tilbudt noget.
Kast op!
Drik, drik, drik! Ned med det! Kom så!
– Vand! – Vil I gerne dø?
Udmærket, drenge. Drik.
Vask jer.
Vask jer. Ned med hovedet.
Vask jer. Fint. Ned med hovedet.
Det var godt. Du er dygtig. Kom. Her, kom. Kom. Sæt dig.
Ind i seng med dig.
Må jeg godt vise Dem noget, hr. sergent?
– Gå så ind i seng. – Jeg vil gerne vise Dem noget.
Med den her ramme bliver det lettere at rydde minerne.
Nu er området afgrænset, så man kan lede efter minen.
Fint. Jeg har forstået det. Jeg er ikke dum.
– Det ved jeg godt. – Tag dit legetøj og gå ind i seng.
Jeg ved godt, at De hader os –
– og er ligeglad med, om vi bliver sprængt i luften eller dør af sult.
Korrekt.
Men er det ikke bedst, vi dør, mens vi rydder minerne nede på stranden?
Jeg er ligeglad. Tag dit legetøj og gå så i seng.
Stranden skal ryddes for miner. Ikke, hr. sergent?
Ja, det forstår du. Hvorfor forstår du så ikke, at du skal gå i seng nu?
Jeg beder Dem bare om at lytte til mig.
– Så skynd dig. – Forstår De mig?
Om jeg forstår dig? Forstår du mig?
– Javel, hr. sergent. – Så tag dit legetøj og gå i seng.
Kom så.
Godnat, hr. sergent.
– Godmorgen. – Godmorgen.
– En Wilhelm Lebern? – Ja.
Han kom ind for et par dage siden.
Wilhelm døde i går.
Han er her stadig, hvis du gerne vil se ham.
Nej. Nej, det er ikke nødvendigt. Tak.
Så er det op, drenge!
Stå op!
Træd an!
Rør!
Jeg har en god og en dårlig nyhed.
Den gode er, at jeg lige har besøgt Wilhelm.
Han har det bedre.
De tager sig godt af ham, og han overlever.
Jeg skulle hilse jer. Han kommer snart hjem.
Den dårlige nyhed er, at vi er bagud.
Resten af ugen skal vi desarmere otte miner i timen.
– Er det forstået? – Javel, hr. sergent.
– Jeg kan ikke høre jer! – Javel, hr. sergent!
Godt.
Afgang om ti minutter. Se at få spist færdig.
Lige så snart jeg kommer hjem, skal jeg have øl og piger.
– Har du en kæreste derhjemme? – Nej. Jeg går direkte ud og får en.
– Skal du ikke besøge dine forældre? – De må vente.
Hvad er jeres plan?
– Tjene en masse penge, ikke sandt? – Nemlig, min ven.
– Hvordan? – Som murere, selvfølgelig.
Riget skal jo genopbygges. Det bliver vores opgave.
– Werner, Ernst og Sønner. – "Og Sønner"?
Vores sønner skal overtage firmaet.
Det lyder bedre, når vi bruger "og sønner".
Vi ejer firmaet. Der er ingen, der opdager, at der ikke er nogen sønner.
God idé. Ludwig og Sønner. Det lyder godt, ikke?
Ja. Næsten lige så godt som Werner, Ernst og Sønner.
Hold kæft, den er tung.
Forsigtigt, har jeg sagt!
– Hvor mange panserminer er der? – 44, hr. sergent.
– Tæl igen. – 2, 4, 6, 8, 10, 12.
14, 16, 18, 20, 22, 24, 26 ...
– 44, hr. sergent. – Og S–miner?
– 16, hr. sergent. – Tæl dem igen.
– Hvad skal vi kalde den? – Benny. Den hedder Benny.
Benny, Benny, Benny.
– Nej, den skal hedde Timmy. – Nej.
– På grund af farven. – Hvad har Timmy med sort at gøre?
Det lyder bare sort.
Benny er fint.
Vi kalder den...
Tim Benny. Tim er dens fornavn.
– Benny er dens fornavn. – Nej. Nej, min ven.
Kom her, Tim Benny.
Se lige den lilla farve.
Et smukt dyr.
– Hvad hedder sådan et dyr? – En seksbener.
– En barkbille. – Nej.
Benny Tim, barkbillen.
– Benny Tim, seksbener–barkbillen. – Ja.
Benny Tim, seksbener–barkbillen.
Så er det i seng, drenge.
Sebastian.
Spyddene bliver her.
– Er I her alle sammen? – Javel, hr. sergent.
– Hold op! – Se ham lige!
– Luk munden op! – Hold op!
– Luk så din mund op!
Hold op! Hold så op!
– Skyd svinet lige mellem øjnene! – Mine herrer...
Se, hvordan nazidrengene passer på hinanden.
– En, to... – Op med hovedet!
Mine herrer, hør nu her. Jeg har brug for de drenge.
– Hvem fanden er du? – Sergent Carl Rasmussen.
Det er min enhed. Jeg skal rydde strandene for miner.
Jeg har brug for alle drengene.
Vi skrider. Forbandede danskere.
Gå indenfor, drenge.
Kom, Ludwig.
Ludwig. Gå hen og vask dig.
Hey!
Hvad fanden er det, du laver, Ebbe? Nu har jeg lige fået dem op at køre.
Ved du, hvad jeg ikke synes er i orden?
At du henter mad til tyskerne i køkkenet.
Jeg henter til mig selv og min hund.
– Folk snakker og får ondt i røven. – Er det ikke dig, der gør det?
Nej. Men det er besynderligt, du er nødt til at hente mad, –
– når vi betaler gården for din kost og logi.
Hører du, hvad jeg siger til dig? Se på mig, når jeg taler til dig.
Du kunne godt have fortalt, det var små drenge, jeg fik op.
– Det ændrer situationen lidt. – Det synes jeg ikke, det gør.
Er man gammel nok til at gå i krig, er man gammel nok til at rydde op.
De drenge aner ikke, hvad der foregår.
Nej, men så må du lære dem det, Carl. Det er derfor, du er her.
Du er ikke begyndt at holde af dem, vel?
Nej.
Husk, hvad de har gjort.
Hellere dem end os.
Kan du hjælpe mig med at få nogle mere erfarne mænd til min deling?
Pis.
Ludwig, stop!
Ludwig! Der ligger to miner oven på hinanden!
Stop! Der ligger to miner oven på hinanden!
Werner! Stop!
Nu har jeg dig, din lille skiderik.
Werner! Stop!
Werner! Werner, hvor er du?
Werner!
Werner, hvor er du?
– Ernst, sæt dig ned. – Werner?
Werner, hvor er du? Sig noget!
– Werner, hvor er du? – Ernst, slap nu af.
– Slip mig! – Tag det roligt.
Vi må lede efter ham!
– Slip mig. – Hold ham fast.
– Werner! – Hold ham fast.
Rolig. Tag det roligt, knægt.
Godt.
Ud, drenge.
Sebastian, ud.
Du skal sove.
– Nej. Tag det roligt. – Vi må lede efter Werner.
Vi leder efter Werner i morgen. Nu skal du sove.
– Kom så. – Jeg vil finde Werner først.
Vi må ned på stranden. Jeg ville redde ham, men han løb væk.
Vi må finde ham.
Han sover deroppe.
Jeg kan ikke falde i søvn uden ham.
– Kom. – Nej. Du skal sove.
Vi leder efter ham i morgen.
I morgen? Det lyder godt.
Når vi finder Werner –
– tager jeg med ham til Tyskland –
– og bygger det hele op igen. Vi bygger det hele op.
Landet ligger i ruiner. Det hele skal genopbygges.
Murere... Vi skal være murere.
Det er et godt arbejde.
Hr. sergent ... De må ikke hade ham.
– Det gør jeg heller ikke. – De må ikke hade ham.
Nej. Læg dig ned. Slap af. Du skal sove nu.
Hvis De kendte ham, som jeg gør –
– ville De hjælpe.
Jeg har løjet for jer.
Wilhelm overlevede ikke.
Det ved jeg godt, hr. sergent.
Men det var bedst sådan.
Så kunne vi fortsætte med minerydningen.
Så vi kan komme hjem en skønne dag.
Måske.
Bare rolig. Jeg tager det ikke fra dig.
Hjælper korset dig?
– De kan jo prøve det, hr. sergent. – Nej.
Kom nu, hr. sergent. Prøv bare.
– Nej. – Jeg mener det, hr. sergent. Prøv.
Jeg har fået det af min far.
Han gjorde altid sådan, og jeg fik et chok hver gang.
Det er derfor, jeg har det på.
Lever din far?
Jeg ved det ikke.
– Sebastian. – Hermann.
– Rodolf. – August.
– Johann. – Johann.
– Kom, Friedrich. – Helmut, du er på vores hold.
Kom, Helmut! Vågn op!
Godt, Helmut! Sådan!
Skyd!
– August! – Jeg kan ikke klare det alene!
Ikke igen, din idiot!
Det er fodbold, ikke håndbold. Ned på jorden, tak.
Ludwig, kom her!
Vi spiller videre!
– Hvem er det? – De nye.
Hej.
Vi skal slutte os til enheden. Hvor er sergent Rasmussen?
Der. Men I kan melde jer hos mig. Jeg hedder Ludwig.
– Josef Becker. – Albert Brauer.
Kom. Vi har fri i dag.
Hvad hedder du? Fortæl mig det.
Tag det roligt.
Bliv her.
Det var godt.
En, to, tre! Løb!
Morbach har slået verdensrekorden!
Se her!
Det første mål var fantastisk.
Næste gang vinder vi.
Kom. Kom.
Tror du?
Her, Otto. Kom. Kom så.
Her. Hopti. Kom så. Kom så.
Vandet var dejligt.
– Det er nogle flotte klitter. – Ja. Dem skal du udforske.
Soldat Ludwig Haffke. Du var ansvarlig for felt 7, ikke?
Javel, hr. sergent. Alt er blevet bogført.
1200 miner blev gravet ned, 1200 blev fundet, desarmeret og bogført.
– Men du har talt forkert, ikke? – Nej. Jeg har talt dem to gange.
1200 miner blev gravet ned, og 1200 miner blev fjernet.
Hent bolden.
Hent bolden!
Som en hund! Med munden!
God hund. Rigtig god hund.
Hent bolden. Hurtigt!
Uden hænder! Brug munden!
God hund.
God hund. Dygtig hund.
God hund. Sit!
Gø!
– Gø! – Vov, hr. sergent.
– Hvad? – Vov.
Højere.
Gø! Højere!
Er der noget, du vil sige? Hvad? Er der?
Vil du sige noget?
– Måske... – Hold venligst op, hr. sergent.
Idiot!
I er alle sammen idioter!
I er en flok tyske idioter! Hører I? Hver og en!
Hvordan kan jeg nu garantere, stranden er sikker? Fortæl mig det!
Hr. sergent. Vi kan tælle dem igen for at se, om antallet passer.
Om antallet passer? Hvad skal vi bruge antallet til nu?
Hvad skal vi bruge det til? Hvad?
Kan du garantere, at stranden er sikker?
– Nej, hr. sergent! – Så hold din kæft!
Jeg har været for venlig over for jer.
Det er problemet. Og I har udnyttet det!
Fra nu af går I sammen.
Arm i arm. Ved siden af hinanden.
Gennem alle de ryddede felter.
Jeg må sikre mig, at der ikke bliver begået fejl!
Det var en fejl at stole på jer.
Men det er slut nu. Er det forstået?
– Er det forstået? – Javel, hr. sergent!
Han kan lige så godt stille os op ad muren og skyde os.
Har du noget at sige, soldat?
Griner du?
Griner du? Synes du, jeg er morsom?
Synes du, jeg er morsom? Griner du, soldat?
– Nej, hr. sergent! – Hvorfor griner du så?
Hvorfor griner du?
– Er du en mand? – Javel, hr. sergent!
– Er du soldat? – Javel, hr. sergent!
Så opfør dig som en soldat! Er du med?
Javel, hr. sergent!
– Synes du stadig, jeg er morsom? – Nej, hr. sergent.
Så tag dig sammen!
Opfør dig som en mand!
Er der nogen, der har noget at sige?
Så sig det nu.
Er der nogen, der har noget at sige?
Udmærket. Fremad march!
Kom så! Fremad march!
Gennem alle de ryddede felter! Centimeter for centimeter!
Indtil vi er helt sikre!
Lad os stikke af, inden vi alle sammen dør.
Er I døve? Finder I jer bare i det?
Jeg vil hellere skydes af englænderne end det her.
Vi bliver, indtil vi er færdige. Så tager vi hjem.
Sergenten har sagt, at vi kommer hjem, når vi er færdige.
Sergenten? Tror du måske, at din ven sergenten holder ord?
Hvis du vil fortsætte den her dødsmarch, så værsgo.
Men du skal ikke fortælle mig, hvad jeg skal gøre!
Og hvad sker der så med os, når han opdager, du er væk?
– Jeg kan ikke tillade det. – Det er ikke din beslutning!
– Jeg skrider! – Du bliver her!
Fat det dog. Han hader dig, ligesom han hader alle os andre!
Gør sergenten måske det her, fordi han godt kan lide os?
Tag ham! Bind ham!
– Bind ham, sagde jeg! – Slip mig!
Forbandede forrædere!
Slip mig! Slip mig!
Holder du din mund?
Carl! Carl!
Hvor er sergenten? Hvor er sergenten?
Hjælp! Hjælp!
Min lille pige! Hjælp mig!
Hjælp! Min lille pige!
Elisabeth! Elisabeth!
Sæt dig ned, lille skat. Nu kommer der nogen og hjælper dig.
Vågn op!
Ernst, hvor er de andre?
Vågn op, knægt!
Hvor er de andre? Er de stukket af?
Du skal blive siddende, ikke? Bliv siddende.
Du skal sidde stille, skat, ikke?
Om lidt kommer en af drengene ud til dig.
Ernst!
Hej med dig.
Har hun slået sig?
Av?
Kender du Werner?
Han er en god bror. Han ligner mig på en prik.
Jeg ville gøre alt for ham.
Bare rolig.
Ernst, giv hende til mig.
Kommer du, Ernst?
– Ernst, kom nu. – Ernst, kom her.
Ernst, kom her!
– Ernst. – Hvad laver du? Kom her!
Ernst, kom tilbage. Kom nu, Ernst.
– Hvad laver du? – Kom nu.
Tør øjnene.
– Gentag: "Det er snart slut." – Det er snart slut.
– "Jeg kommer snart hjem." – Jeg kommer snart hjem.
– Okay? – Ja.
Hold op med at græde.
Jeg har brug for dig. De andre har brug for dig. Okay?
– Vær stærk. Kan du klare det? – Ja. Det kan jeg godt.
– Du er stærk. – Jeg er stærk.
– Sig det igen. – Jeg er stærk.
– "Jeg kommer snart hjem." – Jeg kommer snart hjem.
Det er snart slut.
Tak.
– Gustav? – Ja.
Hvad skal du lave, når du kommer hjem?
Spise. Jeg skal bare spise.
Min mor er den bedste kok i Berlin. Jeg er træt af den danske hundeæde.
Du må invitere os hjem til dig.
Ja. Kom til Oranienburger Strasse i Berlin –
– så skal I få kartofler, kød og sovs.
– Det bedste. – Ja.
For helvede.
Så kører vi.
– Sid ned. – Hvad vil du?
Vi har brug for flere erfarne folk på Skallingen.
Ja, men jeg skal til Ringkøbing.
Ja, det skal du. Det er heller ikke dig, jeg taler om.
Hvad snakker vi så om?
Dine tyske drenge.
Vi har brug for dem dernede. Folk, de dør som fluer.
Minerne har rykket sig. Det er ét stort kaos.
Vi har brug for erfarne tyskere.
Jeg ville ønske, jeg kunne hjælpe dig, men de er sendt hjem.
Det hørte jeg.
– Fire ud af 14 klarede det. – Men de bliver ikke sendt tilbage.
Jeg har lovet, de kom hjem, når vi var færdige, og vi er færdige.
Alle tyske soldater skal blive, indtil alle minerne er ryddet.
Og jeg mener alle.
Ebbe.
Jeg vil gerne bede dig om at sende de drenge hjem.
Lad dem nu bare gå. De dør dernede.
Jeg kan godt forstå dig, Carl.
Men det kan jeg ikke. Ordren er gennemført.
– Det drejer sig om fire drenge. – Nu hører du efter, hvad jeg siger.
Hvis jeg hører mere om de drenge, –
– så tager jeg selv ned og skyder dem en for en.
De er ikke gode mennesker. Du ved ikke, hvad de har på samvittigheden.
Du har løjet over for mig, og du har gjort det lige fra dag et.
Det er små drenge. Små drenge, der råber på deres mor, –
– når de bliver bange eller får sprængt arme og ben af.
Det er tyskere, Carl. Ordren er gennemført.
Finder du selv ud?
– Tak for i dag, Carl. – Hold din kæft!
Ebbe.
Det var alt, Carl.
Vi antager, at der ligger 72.000 tyske miner –
– begravet her på Skallingen.
Nogle af jer har haft den luksus –
– at have detaljerede minekort til rådighed.
Her på Skallingen har vi ikke den slags kort.
– Helmut Morbach? – Javel.
– Rodolf Selke? – Javel.
– Ludwig Haffke? – Javel.
Sebastian Schumann?
Stig op. Kom nu! Stig op!
Ud med jer. Kom så. Ud!
I skal den vej.
Grænsen ligger cirka 500 meter herfra.
Så er I i Tyskland.
Løb.